אראגורן.
בוא נלך לחפש אוכל.
זהו.
עכשיו אתה נראה כמו אביר של רוהאן.
אני מוכן.
מצטער. זה לא כל-כך מסוכן.
זה אפילו לא חד.
זה לא יעזור לך. לא תוכל להרוג הרבה אורקים בלהב קהה.
בוא אתי.
אל הנפח. קדימה!
אסור לך לעודד אותו.
אסור לך ל פקפק בו.
אינני מפקפק באומץ לבו, רק בהישג ידו...
למה שמרי יישאר מאחור? יש לו סיבה ללכת למלחמה בדיוק כמוך.
למה שלא יילחם למען מי שהוא אוהב?
אני בוחרת בחיי בן-תמותה.
הלוואי ויכולתי לראותו...
פעם אחת אחרונה.
אדוני?
המלך תיאודן מצפה לך, אדוני.
אעזוב עכשיו.
אדוני אלרונד.
באתי בשם זו שאני אוהב.
ארוון גוססת.
היא לא תשרוד לאורך ימים מול הרשע המתפשט ממורדור.
אור ''כוכב הערב'' דועך.
בעוד כוחו של סאורון הולך וגובר, כוחה הולך ונחלש.
חיי ארוון קשורים כעת לגורל הטבעת.
הצל קם עלינו, אראגורן.
הסוף הגיע.
לא יהיה זה סופנו, אלא סופו.
אתה יוצא למלחמה, לא לניצחון.
צבאות סאורון עולים על מינאס טירית, זה ידוע לך.
אבל הוא שולח בחשאי כוח נוסף שיתקוף מהנהר.
צי הספינות השחורות של שודדי-הים יצא מהדרום.
הם יגיעו לעיר בעוד יומיים.
הם עולים עליך במספר, אראגורן.
אתה זקוק ליותר אנשים.
אין.
מה עם שוכני ההר?
רוצחים...
בוגדים.
אתה מציע לי לקרוא להם ללחום לצדי?
הם לא מאמינים בשום דבר. הם לא ייענו לאף-אחד.
הם ייענו למלך גונדור.
''אנדוריל, ''להבת המערב...
חושלה משבריה של נארסיל.
סאורון לא ישכח את חרב אלנדיל.
הלהב שנשבר...
ישוב למינאס טירית.
האיש שיוכל לשלוט בחרב הזאת...
יוכל לאסוף צבא שאין קטלני ממנו על פני האדמה.
שכח שהיית שומר יער.
הייה אשר נועדת להיות.
לך בדרך דימהולט.
אני נותן תקווה לבני-האדם.
אינני משאיר תקווה לעצמי.
למה אתה עושה את זה?
המלחמה במזרח. לא תוכל לעזוב בערב הקרב.
לא תוכל לנטוש את האנשים.
איאווין... - אנחנו זקוקים לך כאן.
למה באת?
הלא תדע?
תמית ואשליה, בהם את מאוהבת.
לא אוכל להעניק לך את אשר תבקשי.
לאן אתה הולך?
לא הפעם. הפעם אתה חייב להישאר, גימלי.
לא למדת דבר על עקשנותם של גמדים?
הגיע הזמן שתשלים עם זה. אנחנו הולכים אתך.
מה קורה?
לאן הוא הולך?
אינני מבין.
השר אראגורן!
מדוע הוא עוזב בערב הקרב?
הוא עוזב כי אין עוד תקווה.
הוא עוזב כי הוא חייב לעזוב.
מעטים מדי באו.
לא נוכל להביס את צבאות מורדור.
לא...
לא נוכל.
אבל נפגוש אותם בקרב, למרות הכול.
השארתי צו.
את תשלטי בהיעדרי.
''תעלי על כיסאי ב''היכל הזהוב.
לו יהי ותגני על אדוראס לאורך ימים...
אם הקרב יסתיים בכי רע.
איזו חובה נוספת תטיל עליי, מלכי?
חובה?
לא.
אבל הייתי רוצה שתשובי לחייך.
אל תתאבלי על מי שהגיעה שעתו.
עוד תזכי לראות בעלייתה מחדש של הממלכה.
ולא תדעי עוד ייאוש.
איזה צבא אפשר למצוא במקום כזה?
צבא מקולל.
לפני זמן רב, אנשי ההרים הל בנים נשבעו אמונים
למלך האחרון של גונדור,
לבוא לעזרו במלחמה.
אך בבוא הזמן...
כאשר גונדור הייתה במצוקה...
הם נמלטו...
ונעלמו באפלת ההר.
וזו הסיבה שאיסילדור הטיל עליהם קללה...
שלא ינוחו לעולם עד שיקיימו את שבועתם.
דמי קופא בעורקיי.
הדרך חסומה.
היא מעשה ידי המתים.
והמתים שומרים עליה.
הדרך חסומה.
ברגו!
אינני פוחד מהמוות.
לא נשמע כדבר הזה.
אלף יירד אל מתחת לפני האדמה וגמד לא יעז?
לא יפסיקו להעליב אותי לעולמי עולמים...
אנחנו חייבים לרכוב במטען קל ובמהירות.
דרך ארוכה לפנינו.
הרוכבים וסוסיהם חייבים להגיע לקרב עם כל הכוח להילחם.
הוביטים קטנים, אין מקומם במלחמה, מריאדוק הצעיר.
כל החברים שלי יצאו לקרב. אתבייש להישאר מאחור.
זה מסע מפרך בן 3 ימים למינאס טירית...
ואינני יכול להכביד על איש מפרשיי במשקל שלך.
אני רוצה להילחם.
לא אגיד לך עוד אף מילה נוספת.
תרכב אתי.
גברתי?
לדרך!
קדימה!
לגונדור!
מי מעז לחדור לממלכתי?
מי שנשבעתם לו אמונים.
המתים לא ירשו לחיים לעבור.
לי אתה תרשה!
הדרך חסומה.
היא מעשה ידי המתים.
והמתים שומרים עליה.
הדרך חסומה.
ועכשיו עליך למות.
אני קורא לך לקיים את שבועתך.
רק מלך גונדור יכול לצוות עליי.
הלהב נשבר.
הוא חושל מחדש.
לחמו לצדנו והחזירו לכם את כבודכם האבוד.
מה תאמרו?
אתה מבזבז את זמנך, אראגורן.
לא היה להם כבוד בחייהם. אין להם גם כבוד עתה במותם.
אני יורשו של איסילדור.
לחמו לצדי...
ואשחרר אתכם משבועתכם.
מה תאמרו?
פיתחו את השער! מהר!
מהרו!
פאראמיר!
אל תאמרו שהוא נפל חלל.
האויב עלה עליהם במספר. איש לא שרד.
פחד.
העיר זרועה פחד.
בואו נקל על סבלם.
שחררו את האסירים! בליסטראות!
בניי אינם עוד.
השושלת שלי הסתיימה.
הוא בחיים.
בית סוכני גונדור נפל.
הוא זקוק לתרופה, אדוני.
השושלת שלי הסתיימה.
אדוני!
רוהאן...
נטשה אותנו.
תיאודן בגד בי.
ניטשו עמדות!
נוסו על נפשותיכם!
היכונו לקרב!
מהרו. אל החומה! הגנו על החומה!
חיזרו לעמדות!
השליכו את המפלצות לאבדון!
הישארו במקומכם!
אנחנו צריכים עוד אבנים. - זהירות!
למטה, מהר!
יותר מהר!
הדפו אותם! אל תיכנעו לפחד.
לכו לעמדות. הילחמו!
תיקפו את הצריחים! כוונו אל הטרולים!
תהרגו את הטרולים! הרגו אותם!
הדפו אותם! פרגרין טוק!
חזור למצודה. - קראת לנו להילחם.
זה לא מקום בשביל הוביט.
שומר המצודה, אכן. עכשיו חזור לגבעה. מהר!
מה המקום הזה?
האדון חייב להיכנס למנהרה.
עכשיו, אחרי שהגעתי לכאן, אני לא חושב שאני רוצה.
זו הדרך היחידה.
היכנס...
או שוב על עקבותיך.
אני לא יכול לחזור.
מה הריח הזה? - סירחון של אורקים.
האורקים באים לכאן לפעמים.
מהר.
מכאן.
סמיאגול?
כאן.
זה דביק. מה זה?
אתה תראה.
כן...
אתה תראה.
סמיאגול?
סאם.
ואתה, פרודו באגינס...
אני נותנת לך את האור של איארנדיל,
הכוכב האהוב עלינו יותר מכול.
מי ייתן ויאיר לך במקומות אפלים
כאשר כל האורות האחרים ייכבו.
זבוב קטן משתולל''
למה תיילל''?
נלכדת בקורי עכביש''
''עסק ביש, טרף לזולל''...
''הצליח לחמוק, ''חמדתי?
לא הפעם.
לא הפעם. -לא!
זה לא אנחנו. זה לא אנחנו.
סמיאגול לא יפגע באדון.
הבטחנו.
אתה חייב להאמין לנו.
''זו אשמת ''חמדתי.
''חמדתי'' אילצה אותנו לעשות את זה.
אני חייב להשמיד אותה, סמיאגול.
אני חייב להשמיד אותה למען שנינו.
אני כל-כך מצטער, סאם.
אני כל-כך מצטער.
המשימה הוטלה עליך, פרודו בן הפלך
אם אתה לא תמצא דרך...
איש לא ימצא.
חיזרו אל השער! מהר!
לא יהיה קבר לדנתור ולפאראמיר.
לא נזכה למוות, חנוטים בשינה ארוכה ואטית.
נבער באש כמלכים הכופרים מימי קדם.
הביאו עצים ושמן.
הנכם חיילי גונדור.
לא משנה מה ייכנס דרך השער, אתם תילחמו באומץ.
מטח חצים!
עזבי אותו, טינופת!
עזבי אותו!
את לא תגעי בו עוד!
נראה אותך תוקפת אותי.
אחורה!
אדון פרודו.
לא... פרודו.
אדון פרודו.
התעורר.
אל תשאיר אותי פה לבד.
אל תלך למקום שלא אוכל ללכת אחריך.
התעורר!
אתה לא ישן.
אתה מת.
מה זה?
נראה ששילוב, העכבישה הזקנה, השתעשעה לה קצת...
היא הרגה עוד אחד, מה?
לא.
הוא לא מת.
לא מת?
היא נעצה בו את עוקצה...
והוא נעשה משותק כמו דג מנוקה מעצמות...
ואז היא יכולה לעשות בו ככל העולה על רוחה.
כך היא אוהבת לאכול... דם טרי.
העלו אותו אל הצריח.
סאם, איזה טיפש אתה.
חתיכת החלאה הזאת יתעורר בעוד כמה שעות.
ואז הוא יצטער שבכלל נולד...
בית רוחו מת פורר...
הוא בוער... כבר בוער.
הוא לא מת. הוא לא מת.
לא!
לא! לא!
הוא לא מת.
היה שלום, פרגרין, בן פלאדין.
אני משחרר אותך משירותי.
לך ומות בדרך הנראית לך הטובה ביותר.
שיפכו שמן על העצים.
גנדאלף!
איפה גנדאלף?
העיר נפרצה.
לסגת למעגל השני.
חילצו את הנשים והילדים!
לסגת!
היכנסו לעיר. הירגו כל מי שיעמוד בדרככם.
חסלו אותם!
הילחמו! הילחמו עד האיש האחרון. הילחמו על חייכם!
אומץ, מרי. אומץ, למען החברים שלנו.
הסתדרו בטורים!
נושאי-חניתות בראש!
קשתים מאחור.
איאומר, קח את גדוד הפרשים שלך לאגף השמאלי.
גמלינג, לך אחרי דגל המלך במרכז.
גרימבולד, קח את הפלוגה שלך ימינה,
אחרי שתעבור את החומה.
תנועו קדימה ואל תחששו מהאפלה.
קומו, עורו, פרשי תיאודן!
יונפו החניתות!
ינופצו המגנים!
יום הקרב הגדול!
יום אדום.
בטרם תזרח השמש.
יהי אשר יהי, אתה נשאר אתי. אני אשגיח עליך.
קדימה!
קדימה לחורבן עד סוף העולם.
מוות!
הסתערו, בני איאורלינג!
אש!
הסתערו! - אש חופשי!
גנדאלף!
דנתור יצא מדעתו.
הוא שורף את פאראמיר בעודו חי.
עלה! מהר!
העלו אותנו באש!
עצור את הטירוף הזה!
לא!
לא תיקח ממני את בני.
פאראמיר.
כך מת דנתור, בן אקתליון.
תהדפו אותם אל הנהר!
אבטחו את העיר.
יצבו את השורה!
תיקעו בשופר להתקפה!
הסתערו!
קח את המושכות.
משוך אותו שמאלה.
שמאלה!
כוונו לראשים שלהם!
תורידו אותו!
מרי!
לא חשבתי שזה ייגמר כך.
ייגמר?
לא, המסע לא מסתיים פה.
המוות הינו רק משעול נוסף...
שכולנו חייבים ללכת בו.
עולה מסך הגשם האפור של העולם
והכול הופך לזכוכית כסופה.
ואז אתה רואה את זה.
מה, גנדאלף?
מה אתה רואה?
חופים לבנים...
ומעבר.
במרחבי הארץ המוריקה
תחת זריחה בהירה.
זה לא כל כך נורא.
ממש לא.
בואו אליי! אליי!
התענג על בשרו.
אהרוג אותך אם תיגע בו.
אל תבוא בין הנאזגול וטרפו.
באיחור כתמיד, חל את שודדי-ים.
כאן דרושה עבודת חרבות.
קדימה, עכברושי-ים שכמוכם! רדו מהספינות שלכם!
יש די והותר לשנינו.
ינצח הגמד הטוב בין שנינו.